Retailrip og synk av: ~ R u B r i c K ~ www.NorSub.com - Norske Undertekster!
''Lykken står den tapre bi.'' Vergil, Aeneiden
Babylon, Persia Juni, år 323 f. Kr.
Alexandria, Egypt 40 år senere
Vår verden er borte nå, -
- knust av krigene.
Nå vokter jeg over hans lik, -
- balsamert her, på egyptisk vis.
Jeg etterfulgte ham som farao, og har nå hersket i 40 år.
Jeg er seierherren. Men hva betyr det, -
- når ingen lenger husker rytterangrepet ved Gaugamela?
Eller fjellene i Hindukush,-
- der vi førte en hær på 1 00 000 soldater inn i lndia?
Han var en gud, Kadmos.
Eller så nær man kan komme. ''Tyrann!'', roper noen.
Jeg ler. lngen tyrann ga så mye tilbake.
Hva vet disse skoleguttene om verden?
En hersker må være sterk.
Aleksander var mer. En Prometevs, -
- en menneskevenn. Han endret verden.
Før ham var vi stammer.
Etter ham var alt mulig.
En ny anelse av at verden kunne styres av én konge, -
- til alles beste. 1 8 store Alexandriaer bygde han.
Det var et imperium. lkke av land og gull, men av ånd.
En hellensk sivilisasjon, -
- åpen for alle.
Men hvordan kan jeg si hvordan det var å være ung, -
- og å drømme store drømmer?
Å tro at når Aleksander så deg i øynene, klarte du hva som helst?
l hans nærvær, i Apollons lys, overgikk vi oss selv!
Sannelig: Jeg har kjent mange store menn i mitt liv, -
- men bare en gigant.
Og bare nå som jeg er gammel forstår jeg -
- hvem denne naturkraften virkelig var.
Eller gjør jeg det? Eksisterte en mann som Aleksander?
Selvsagt ikke! Vi forguder ham, gjør ham bedre enn han var.
Menn, -
- alle menn, streber og mislykkes, -
- streber og mislykkes.
l øst hersket Perserne over nesten hele den kjente verden.
l vest var de store greske bystatene, Theben, Athen, -
- Sparta, falt på grunn av hovmod.
l 1 00 år hadde perserkongene bestukket grekerne med gull.
Filip, den enøyde, endret alt dette.
Han forente stammer av uvitende sauegjetere -
- med sin krigskunst og mot, -
- og skapte dyktig armé som tvang de svikefulle grekerne i kne.
Deretter så han mot Persia, -
- der det ble sagt at den nye, store kong Dareios selv, -
- på Babylons trone, fryktet Filip.
Aleksander ble avlet av en krigsmanns lender.
Han ble født i Pella ...
Pella, Makedonia
Noen kalte hans mor, dronning Olympias, en heks.
Noen sa at Aleksander var sønn av Dionysos, -
- andre av Zevs.
Men det fantes ikke en mann i Makedonia -
- som ikke undret seg når de så far og sønn side ved side.
Lykken står den tapre bi.
Stol på de som elsker deg.
Livet har nettopp begynt.
Hennes skinn er vann.
Hennes tunge er ild.
Hun er din venn.
Ta den.
Nøler du, vil hun bite. Husk det.
Nøl aldri.
Ja ...
Akkurat som mennesker.
Man kan elske dem i årevis, fø dem, huse dem ...
Likevel kan de vende seg mot deg.
Han kaller meg barbar. Hver natt vanærer Filip Dionysos!
Kvinner er de eneste som kjenner Dionysos.
Min lille Akilles!
- 6 måneder. Savnet du meg? - lkke her!
Hovmodige merr! Jeg er din konge!
Konge over hva? Gjetere?
- Jeg er av Akilles' kongelige ætt. - Jeg har Herakles' blod i årene!
- Du er en forfyllet grabukk! - Ti, din tispeners tispe av Hades!
Hvilken gud straffer meg med deg?
Tror du folk akter deg?
At de ikke vet om lausungene dine?
Trollkvinne! Du holder ham her, som en slange!
Jeg forbød det!
- Du skal adlyde meg! - Aldri!
Adlyd, ellers dreper jeg deg med mine egne hender!
Nei! Nei, far!
- Adlyd meg! - Nei, herre!
- Ved gudene! - Han blir aldri din!
Aldri! Jeg bar min hevner i mitt skjød!
8 år senere
l den verden han ble fostret i, tror jeg det var i vennskapet -
- Aleksander fant sjelefred.
Man trenger ikke mye for å kjempe!
Står man i første rekke i kamp, -
- mot en barbarisk stamme fra nord, -
- ligger ikke motet i magen, Nearkos.
Det ligger i menns hjerter!
Du trenger ikke å spise hver dag, eller til du er mett, Ptolemaios!
Du trenger ikke dra deg om morgenen -
- når du kan spise suppe etter nattmarsjen, Kassander!
Kom an, Aleksander. Kom an!
Venter du respekt som konge på grunn av far?
Krigens første regel er å gjøre -
- det du ber dine menn gjøre. lkke mer, ikke mindre!
Godt gjort, Hefaistion!
God bryting! Slik skal det være!
Du var flink, men tapte. Gratuler hverandre, begge to.
Vil du at jeg skal la deg seire?
Du har rett. Men jeg beseirer deg en dag, Hefaistion.
Senere ble det sagt at Aleksander aldri ble beseiret, -
- unntatt av Hefaistions lår.
De er en underlegen rase, -
- men perserne hersker over minst 4/5 av den kjente verden.
Men kan det ha seg slik at kilden til Egypts mektige flod, Nilen, -
- kan ligge i disse fjerne fjell, i Jordens ytre?
Om det er slik, kan en erfaren sjøfarer finne veien hit, -
- østover langs denne elven, til lndias sletter ved østhavet, -
- ved verdens ende, og seile denne veien opp Nilen, -
- tilbake til Egypt, inn i Middelhavet, -
- og hjem til Hellas.
Rettet froskene blikket utover, og utnyttet sin sentrale stilling -
- kunne Hellas regjert verden!
Hvorfor, mester, er disse landene mest kjent fra myter?
lndia, der Herakles og Dionysos var.
Alle som reiste østover, Thesevs, Jason, Akilles, de vant seier.
Sagnene om dem har gått fra slektledd til slektledd.
- Hvorfor, om de ikke var sanne? - Historier om amasoner?
Nei, Aleksander. Bare den jevne mann tror slikt.
De tror hva som helst. Vi studerer for ikke å tro slik dårskap.
Men om vi er perserne overlegne, hvorfor hersker vi ikke over dem?
Det har alltid vært grekernes drøm å dra mot øst.
Østen sluker gjerne menn og deres drømmer.
Mester?
- Ut med språket! - Hvorfor er perserne så onde?
Det er ikke dagens tema, Nearkos, men det er sant -
- at Østens folkeslag er kjent for barbari og nytelsessyke.
Overmål fører i alle ting til menns undergang.
Derfor er vi grekere overlegne. Vi er herre over sanselig begjær.
Måtehold, håper vi!
Hva med Akilles i Troja? Holdt han mål, da?
Akilles manglet selvtukt, var så mektig at da han oppga kampen -
- overveldet av sorg over sin døde elsker, Patroklos, -
- satte han sin egen hær i fare. Tvers igjennom selvisk!
Var kjærligheten mellom Akilles og Patroklos nedbrytende?
Ligger menn sammen i begjær, -
- fremmer det ikke vår fortrinnlighet.
Overmål gjør aldri det, Kassander. Heller ikke sjalusi.
Men når menn ligger sammen og deler viten og dyder, -
- da er dette rent og ypperlig.
Når de kappes om å vekke det beste i hverandre, -
- kan kjærlighet mellom menn bygge en bystat -
- og løfte oss ut av andedammen.
Filip hentet menn som Aristoteles som lærere for vårt rå folk.
Ærgjerrigheten vokste, og han planla å gå mot Persia.
Kan du ikke bedre, Kleitos? Tilbake i geledd, jeg rir den selv!
lngen kan ri beistet, herre! lkke du med ditt ben.
Den har blitt slått for ofte.
Edle konge, en fyrrig ganger, Filip av Makedonia verdig!
3,5 talenter gir ingen gevinst. Men for deg ...
Hva skal jeg med utysket? Jeg har en hustru allerede!
Virker jeg så gammel?
Den er for skvetten for kamp. Selg den til slakt.
Kjøp den til meg, far! Jeg kan ri den.
- Og hvis ikke? - Jeg betaler selv!
- Med hva? Sangstemmen din? - Jeg betaler!
Den hesten kan ingen ri. Den er forstyrret.
Den kan ris. Av meg!
Kan du mestre hesten, er den din. Til halv pris.
- Hesten river gutten i to! - Gjør den?
Da kan hun gjøre musiker av ham!
Gutten evner det ikke. Han kan skade seg.
Det må han lære selv. Det er på tide.
Du er redd din egen skygge, du?
Den er som en mørk ånd som vil ta deg.
Ser du? Det er oss.
Et av Apollons gjøglerier.
Han er solens gud.
Jeg skal lære deg å overliste ham. Du og jeg, sammen.
Bukefalos. Det skal du hete.
Sterk og sta.
Bukefalos og Aleksander.
Kom, la oss ri sammen.
Han slekter visst på allikevel på Titanene! Attalos!
Kleitos! Ved Zevs, han var den beste!
Nå, Bukefalos. Vis hva du kan.
Min sønn!
- Du husker Akilles. - Han er yndlingen min!
Fordi han elsket Patroklos, og hevnet hans død!
- Og hans skjebne? - Å dø ung, men med stor heder.
- Hadde han noe valg? - Å leve lenge, men uten heder.
Du drømmer om heder. Din mor oppmuntrer deg.
Men heder krever offer. Det tillater hun ikke.
En dag pryder mitt bilde vegger som disse.
Prometevs stjal ild fra Gudene og ga den til mennesket.
l vrede lot Zevs Prometevs lenke til en klippe i Kaukasus.
Hver dag hakket en ørn i den arme mannens lever.
Hver natt vokste den ut igjen, for å bli spist neste dag.
Ulykkelig skjebne.
Hvorfor?
Hvem vet svaret?
Uansett ...
Ødipus rev ut sine egne øyne da han skjønte -
- at han hadde myrdet sin far og ektet sin mor.
Medea slaktet sine to barn som hevn -
- da Jason forlot henne for en yngre kvinne.
Mor ville aldri skade meg.
Det er aldri lett å unnslippe sin mor.
Ta deg alltid i akt for kvinner. De er mye farligere enn menn.
Selv etter å ha utrettet sine tolv bragder, -
- ble han straffet med galskap, og drepte sine barn.
Stakkars Herakles.
Store Herakles!
All storhet fødes av nød.
Selv deg vil gudene en dag dømme strengt.
- Når jeg blir konge, som deg? - lkke så ivrig nå.
Far kastet meg ut i kamp før jeg kunne slåss.
Da jeg drepte min første mann, sa han: ''Nå vet du det selv!''
Da hatet jeg ham, men nå forstår jeg.
En konge blir ikke født, Aleksander. Han blir skapt.
Av stål og av lidelse.
En konge må være i stand til å skade dem han elsker.
Det er ensomt. Spør Herakles.
Spør hvem som helst av dem! Skjebnen er ond.
Ulykke rammer hver for mektig mann, for vakker kvinne.
De ler når man stiger for høyt, -
- og i et lune knuser de alt man har skapt.
All glans de gir, vil de til slutt ta tilbake.
De gjør oss til slaver.
8 år senere
Gravid allerede, den lille tøyta.
Han vil ekte henne til våren, under Dionysosfesten.
Og når hennes første sønn er født, -
- får onkelen, Attalos, Filip til å gjøre gutten til tronfølger, -
- med Attalos som regent.
Og du vil bli sendt på et umulig oppdrag -
- mot et vilt folk fra nord, for å bli lemlestet -
- i enda et meningsløst slag om kveg.
Og når jeg ikke er dronning, blir jeg og min søster drept, -
- som resten av familien.
Gid du fikk se et streif av virkeligheten.
Han har ikke tatt fra deg noe du ikke har mistet forlengst.
Eneste utvei er å slå til.
Lys ekteskap med en makedoner nå.
Avl et barn av rent blod. En av dem, ikke en som meg.
Da er han nødt til å gjøre deg til konge.
Du kunne ta Kynnane.
Evrydike var perfekt, om ikke ditt svin av en far hadde tatt henne!
lkke et ord til mot min far, hører du?
Du har rett.
Tilgi meg. En mor elsker for høyt.
Hvem skal jeg synge i søvn nå?
Gid vi fikk mer tid sammen.
Som før, da du var den deiligste gutt.
Det har aldri vært tid, mor.
Siden jeg var barn, er jeg blitt opplært til alltid å være best.
Stakkars barn, du er som Akilles.
Forbannet av din storhet.
Ta min styrke.
Du må aldri forveksle dine følelser -
- og dine plikter, Aleksander.
En konge må føre seg som allmuen forventer.
l sommer blir du 1 9, og pikene klager på at du ikke vører dem.
Du liker Hefaistion bedre. Jeg forstår.
Det er naturlig for en ung mann.
Men drar du til Asia uten en ætling, setter du alt på spill.
Hefaistion elsker meg -
- slik jeg er, ikke for hvem jeg er.
Elsker?
Ved Dionysos ...
Forstå hvordan Filip tenker. For din egen skyld.
Det gjelder ditt liv!
Han har spioner blant dine nærmeste.
Hold opp!
Jeg er hans eneste verdige sønn.
Gale kvinne. Han ville aldri skade meg.
Fikk Evrydike en sønn, måtte han bli 20 før han kunne bli hersker!
Ja, og da er du 40!
Gammel og vis, som Parmenion.
Og Filips unge sønn ville være 20. Som du er nå.
Men oppdratt av ham. Hans blod.
Han vil aldri gi deg tronen nå, Aleksander.
Aldri.
Aleksander, drukne dine sorger!
Kunne tørst bare kurere sorg, Ptolemaios.
Bare en ting er bedre enn å vinne slag, sønn.
Smaken av en ny kvinne!
Det overgår langt selvmedlidenhet.
Pausanias, du kjeder meg. Forsvinn!
Jeg har piken for deg! Hva heter du?
- Hva er navnet ditt? - Antigone.
Jeg elsker deg, rakkerunge!
Og jeg deg, Kleitos.
- Nei! - Se her!
- Vil du sitte, Kleitos? - Jeg sover i graven, Hefaistion.
Mens jeg lever, vil jeg heller danse.
- Hvem er din nye venn? - Få ham vekk.
En skål!
Jeg skåler for våre greske venner, -
- og for vårt nye forbund, Makedonia og Hellas.
Likemenn i storhet!
Og for Filip, vår konge.
Uten ham ville dette forbundet ikke vært mulig.
Fyll ikke luften med snakk, Attalos!
Til slutt: Skåler for kongens ekteskap med min niese, Evrydike.
En makedonsk dronning vi kan være stolte av!
Skål for Filip og Evrydike, -
- og for deres ektefødte sønner!
Nei, Aleksander!
Hva er jeg, du sønn av en hund?
Hold munn! Dette er mitt bryllup, ikke et gateslagsmål!
Be om forlatelse, før du vanærer meg!
Du forsvarer mannen som kalte mor hore og meg bastard.
Du lytter slik din mor lytter! Attalos er også min familie nå!
Velg slektninger med mer omhu. Du fører skam over deg.
- Du krenker meg! - Krenker deg?
En som ikke er verdig å slikke bakken mor trår på?
Jeg har ikke noe å skjemmes over, arrogante valp!
Jeg ekter hvem jeg vil! Og får så mange sønner jeg vil!
Samme hva du og den heksen din til mor sier!
Tror du alt jeg gjør og sier kommer fra min mor?
Jeg kjenner hennes hjerte, ved Hera.
Og jeg ser henne i dine øyne! Du trakter etter tronen!
Alle vet at den hunnulven vil se meg død! Bare drøm, gutt!
Det er vinen som snakker. Vent til i morgen.
Jeg befaler deg!
Be din slektning om forlatelse.
- Be om forlatelse! - Han er ikke min slektning.
God natt, gamle mann.
Når mor gifter seg igjen, ber jeg deg i hennes bryllup.
Bastard!
Du skal adlyde! Kom hit!
Skal den mannen lede dere fra Hellas til Persia?
Han kan ikke gå fra ett leie til neste.
Ut! Du er forvist, bastard!
Forvist fra landet. lkke velkommen her!
Du er ikke min sønn!
Plutselig ble alt annerledes.
Hans far, kong Filip, ble myrdet.
20 år gammel ble Aleksander Makedonias nye hersker.
Grekerne avviste Aleksander som en uprøvd yngling.
De gjorde opprør.
Persia gledet seg, og støttet kanskje grekerne med gull.
Aleksander kunne elske som få, men svek man ham, -
- vekket man en skremmende vrede.
Han hogg ned tusener i Theben, og solgte de sparte som slaver.
Som hensikten var, maktstjal dette grekerne.
Selv om han behandlet de fleste folk med storsinn, -
- blir unntakene: Theben, Gaza i Syria, -
- Persepolis i Persia, og andre, -
- alltid husket av de som hater Aleksander og alt han sto for.
Med 21 år invaderte Aleksander Asia med 40 000 menn.
Han befridde bystat etter bystat, -
- og erobret hele det vestre Asia, helt sør til Egypt, -
- der han ble utropt til farao -
- og dyrket som en gud.
Det var i Egypt det ansette orakelet i Siwah -
- erklærte ham til ektefødt sønn av Zevs.
Til slutt tirret han Dareios selv til kamp i hjertet av Perserriket, -
- ved Babylon.
Det var vannvidd.
40 000 av oss, mot 250 000 barbarer.
Det var dagen Aleksander hadde ventet på hele sitt liv.
Aleksander, sønn av en gud.
Selvsagt var det en myte. Det begynte iallfall som det.
Det vet jeg.
Jeg var der. Jeg så øynene hans.
Der!
Den persiske fronten sprekker, og vi angriper kongen.
- Drepe Dareios? - Gudene har ført ham til oss!
Dør jeg, dør bare én makedoner. Perserne klarer seg ikke uten ham!
På dette stedet kutter vi den persiske hærens strupe!
Du når aldri fram til ham. Har du sett hvor stor hæren er?
Hold du dem tilbake til venstre, tapre Parmenion, -
- med din sønn Filotas, i en eller to timer i morgen.
Og du, uovervinnelige Antigonos, med midtre falanks.
Perdiccas.
Leonnatos.
Nearkos.
Polyperkon. Spidd dem på lansene deres i sentrum, -
- så følger rytteriet deres meg til høyre.
Når dristige Kassander trekker venstre flanke ut, åpnes en luke.
Da vil jeg og mine ryttere, vår aktede Kleitos, -
- Ptolemaios og Hefaistion, -
- slå oss gjennom luken -
- og gi Dareios dødsstøtet.
Selv om gudene er med oss, må vi tilintetgjøre dem.
Ellers vil banditter rive oss sønder på vei hjem.
Du snakker om ''hjem'', og ''tilbaketog''.
Men forstå, Parmenion:
Babylon er mitt nye hjem.
Må vi kjempe, må det skje med list.
Vi er færre, så bruk mennene godt. Angrip uventet, i natt.
Jeg krysset ikke Asia for å stjele denne seieren.
Nei, du er for rakrygget til det.
Sikkert fordi du sov med ''lliaden'' under puten.
Men din far likte ikke Homer.
Han fikk land, og en fyrstedatter. Slike hederstegn for en greker ...
Det er ikke hederstegn, men bestikkelser, -
- som grekerne har tatt altfor lenge!
Glemmer du at mannen som drepte far er i neste dal?
Vi er ikke sikre på at persisk gull betalte mordet.
Hva så?
Din far lærte deg å aldri la fornuften fare. Jeg ber deg:
Samle deg, trekk ned til kysten, reis en større hær.
Det ville jeg gjort, hvis jeg var Parmenion.
Men jeg er Aleksander.
Jorden har ikke to soler, og Asia skal ikke ha to konger.
Det er mine krav. Om Dareios ikke er en kujon -
- som skjuler seg bak sine menn, møter han meg i morgen.
Og når han bøyer kne for Hellas, -
- skal Aleksander vise nåde.
Ved Ares' lenker, han har mot!
lnnrøm det, Parmenion!
l kveld feirer vi, karer, for i morgen spiser vi i Hades.
Hvem ber du til?
Fobos.
Frykten?
Et dårlig tegn.
Verre for Dareios.
Jeg tror at dødsfrykten beveger alle menn, Hefaistion.
Vi lærte ikke det som skolegutter.
Den er årsaken til all ulykke.
- Store Krateros. - Majestet!
- Er du rede til en ny dag? - Vi ventet for lenge, spør du meg.
- Mennene er rastløse som foler. - Bra.
Frykt lar menn kjempe bedre. Vakter: Våkne, men uthvilte.
Vær ikke redd. Jeg sover med øynene åpne som en barnerumpe.
Noen kunne stjele byttet hans.
l morgen blir dere rike som konger.
- Gudene er med oss. - Ja. Vi farger jorden i perserblod.
Jeg har alltid trodd på deg.
Men for en overmakt vi møter.
Tvilte Patroklos på Akilles da de sto under Trojas murer?
- Patroklos døde først. - Om du skulle falle ...
Da får heller Makedonia miste en konge.
Da vil jeg hevne deg og følge deg til dødsriket.
Jeg ville gjøre det samme.
Før slaget er det vanskeligst å være alene.
Kanskje dette ...
Kanskje det er vårt farvel, -
- min Aleksander.
Frykt ikke, Hefaistion.
Dette er begynnelsen.
Blod gir verden liv.
Blod får regnet til å falle.
Blod gjør jorden fruktbar.
l blod fødes vi, -
- og dør.
Blod er næring for gudene i underverden.
Kom, Bukefalos. l dag rir vi vår skjebne i møte.
Kompani, gruppér!
Falanks, høyre om!
Falanks! Giv akt!
Neoptolemos, jeg husker da du stormet beleiringstårnet i Tyrus.
Du var en kjempe! Og i dag, hvordan vil du slåss?
Dexippos, ved Athene!
Hvor langt kastet du motstanderen i de olympiske lekene sist?
Går spydet like langt?
Og Timander, sønn av Menander, en stor soldat for min far.
Jeg sørger over din bror, som døde tappert ved Halikarnassos.
Hvilken ærefull familie, Timander.
l dag kjemper du for dem.
Dere har gjort ære på deres land og deres forfedre.
Nå kommer vi til dette fjerne sted i Asia.
Rett overfor oss har Dareios endelig samlet en umåtelig hær.
Ja, de er mange i antall.
Men se på denne horden, og spør dere selv:
Hvem er denne store kongen som betaler snikmordere gull -
- for å myrde min far, vår konge, på usleste og feigeste måte?
Hvem er Dareios, som må tvinge sine menn i kamp?
Hva er denne kongen, annet enn luft?
De kjemper ikke for sine hjem, men fordi kongen sier de må.
Og når de kjemper, vil de dunste bort som luft.
Vi er her i dag som frie, makedonske menn!
Noen av dere, -
- kanskje jeg selv, -
- vil ikke leve lenge nok til å se solnedgangen.
Men husk hva enhver kriger har visst siden tidenes morgen:
Overvinn deres frykt, -
- og jeg lover: dere overvinner døden!
En dag vil dere si: ''Jeg var her, denne dagen ved Gaugamela, -''
''- og stred for frihet -''
''- og heder -''
''- for Hellas!''
Zevs være med oss!
Kassander! Fire rekker, fram!
- Hvor skal han? - Jeg vet ikke, majestet
Omring ham, Bessos.
Hefaistion, nå!
Den makedonske hærs sentrum
Han begår en feil, Farnakes.
Ja, konge.
Enyalios.
Vær tapre, menn!
Venstre fløy frem! Bøy rekken om dere må, men ikke bryt den.
Raskere!
Slå tilbake stridsvognene!
Kassander! Fremad!
Venstre om! lnfanteri, rykk ut!
Hold stillingene!
Tilbake til kløfta, far.
Hvor er han? Vi er for spredt! Send bud til Aleksander!
Kom, makedonere! Ri!
Til Aleksander!
Skjold, bryt ut!
Mot luken!
Bakover og til venstre!
- Filotas! - Far!
Gi Aleksander bud! Lytter han ikke, -
- så overlev meg, og hevn dette sviket!
Følg med, gutt! Din far vokter ennå over deg!
Dareios!
Til hest!
Dareios!
Fremad!
Vi kan nå fjellene ved solnedgang, og ta Dareios ved daggry!
Aleksander! Far er fortapt!
- De har tatt flanken! - Parmenion viker!
Jager du etter, kan du miste arméen din!
Tar vi ham, vinner vi et rike!
Flykt til verdens ende, kujon. Du kan aldri flykte langt nok!
Til Parmenion!
Du blør, herre. Skal jeg stelle såret?
lkke nå. Andre har det verre.
Hjelp dem.
- Majestet! - Du er svært tapper.
- Hva heter du? - Glaukos, konge!
- Hvor er ditt hjem? - lllyria.
Slapp av nå.
Tenk på hjemmet ditt. Vær tapper igjen, Glaukos.
- Da blir din ære evig. - Aleksander!
Det persiske riket, det veldigste i verden, var tilintetgjort.
25 år gammel hersket Aleksander nå over alt.
En gang sa Aleksander:
''Vi er mest alene når myter omgir oss.''
Babylon, Persia
Det var som en drøm, og for grekere like eventyrlig -
- som Akilles' seier over Troja.
l disse storslåtte dager -
- var Aleksander elsket av alle.
Men Babylon var en elskerinne som var lettere å erobre -
- enn å forlate.
Tenk dere hjernene som skapte dette.
Med slike arkitekter kan vi bygge byer vi bare har drømt om!
Aristoteles kalte dem barbarer, men han så aldri Babylon.
Det er gull nok her til tre generasjoner makedonske hærer.
Og Makedonia ville snart bukke under for lastene.
Stor rikdom lokker ravnene.
- lkke mennene som kjempet? - Dem betaler vi godt.
- Men ikke som leiesoldater. - Du lyder som Filip.
- Filip så aldri Babylon. - Nei.
Du syns jeg er en gretten gubbe.
Men selv om vi er uenige, vil jeg si:
På denne dag ville din far vært svært stolt av deg.
Takk, Parmenion.
Jeg ber deg tilgi mitt sinne og mitt overmot.
De blinder meg.
Ja, gjeternes barnebarn hersker nå over 5 millioner kvadratkilometer.
Men ...
Frykter ingen at denne store rikdom skal bli vår undergang?
Du overvurderer oss.
Så lenge Dareios lever, er han Asias rettmessige konge.
Og jeg er en konge av luft.
Men han har ingen makt! Forsvunnet i fjellene, uten armé.
Er han forsvunnet, kan folk tro på ham.
Først når han er funnet, blir det avgjort.
- Du har bestemt deg alt? - Vi må fullføre det vi kom for.
- Jage Dareios til verdens ende. - Det var ikke Filips mål.
Jeg er ikke ham.
Har dere allerede glemt at lykken står den tapre bi?
Hva er dette?
lkke rart Dareios ville flykte tilbake til dette.
En for hver av årets netter, tror jeg.
Hjelp, Afrodite! Hvordan gå tilbake til Lysimake etter dette?
lkke rør, Leonnatos. Jeg skal gjøre det for deg.
Kanskje Aristoteles hadde forstått det.
Narrer denne skjønnhet oss, og forderver våre sjeler?
Store kong Aleksander.
De tusen rosers prinsesse, datter av tidligere kong Dareios:
Stateira.
Edle Aleksander.
Jeg kommer for å be for mine søstres liv, -
- for min mor og min bestemor.
Du tar ikke feil, prinsesse Stateira.
Også han er Aleksander.
Jeg ber for min families liv.
- Selg meg som slave, konge ... - Se inn i mine øyne, -
- prinsesse, og si meg:
Hvordan ønsker du å bli behandlet?
Som det jeg er. En prinsesse.
Slik blir det.
Dere skal behandles som min familie.
Dere skal leve i palasset så lenge dere ønsker.
Begjærer du noe mer, edle prinsesse?
Nei.
Alt jeg vil ha, har jeg ...
Begjært.
Du er i sannhet dronning.
Ja, en perfekt make, men du gjør ikke noe.
l 3 måneder har du vært i Babylon, -
- og etterlatt meg i Pella, prisgitt dine mange fiender.
Antipater venner seg til makten du ga ham, -
- og jeg ser ham bli sterkere.
Han har sikkert kontakt med Parmenion - en farlig mann.
Men ta deg mest i akt for dine nærmeste.
Som slanger kan de la seg vende mot deg.
Kassander er Antipaters sønn.
Selv Kleitos, din fars yndling, og din venn Ptolemaios.
Vokt deg for menn som tenker for mye. De blinder seg selv.
Bare for Hefaistion gjør jeg unntak.
Alle dem gjør du rike, men ikke din mor og deg selv.
Oss lar du raust forbli i fattigdom.
Hvorfor tror du meg aldri?
Bare et mørkt sinn som mitt -
- kjenner hjertets hemmeligheter.
For de er mørke, Aleksander.
Meget mørke.
Men fra deg, sønn av Zevs, stråler verdens lys.
Dine følgesvenner blir skygger i underverdenen -
- mens ditt navn vil bli udødelig.
Ungdommens klareste lys, for alltid inspirerende.
Aldri mer blir det en Aleksander som deg.
Aleksander den store!
Og hent meg til Babylon, som du lovte.
Jeg kan hjelpe, for skader en deg, rammes han av min vrede -
- som Babylons dronning.
Hun krever en høy pris for 9 måneders ly i skjødet.
Hent henne, Aleksander. Det vil gi henne stor glede.
Når jeg er hennes drømmers sprukne speil?
Bli hos meg i natt, Hefaistion.
Jeg ordner badet selv.
Takk, Bagoas.
Generalene er skeptiske til din besettelse for Dareios.
De sier at du ikke egner deg som Asias konge.
De vil bare hjem, tynget av gull. Men jeg har sett framtiden.
l tusen ansikter.
Disse menneskene ønsker, trenger, forandring.
- Aristoteles tok feil av dem. - Hvordan?
- Se på alle vi har erobret - De lar de døde ligge ubegravd, -
- knuser fiendeskaller, drikker skitten. De parrer seg offentlig!
Hva kan de tenke, synge, skrive? De kan jo ikke lese.
Men som Aleksanders hær kan de gjøre det umulige.
Bli soldater, arbeide i Aleksanders byer.
Fra Egypt til havets rand.
Vi kan forene disse landene, og disse folkene.
Noen sier Alexandriaene er utvidelser av Aleksander.
At folk skal til byene for å bli slaver.
l Persia var de jo alle slaver!
Å befri verdens folk, -
- det er å overgå den strålende Akilles, eller Herakles.
En bedrift verdig Prometevs, menneskets første venn.
Husk deres skjebne. De måtte lide.
Alle lider. Din far, min far.
Det som til slutt betyr noe er hva man utrettet.
Du sa en gang: ''Dødsfrykt beveger alle menn.''
Er det ingen andre makter?
Finnes det ikke kjærlighet i livet ditt, -
- Aleksander?
lblant undrer jeg på om det er din mor du flykter fra.
Så mange år, så store avstand mellom dere.
Hva frykter du?
Hvem vet svaret?
Som barn så mor meg som gud, far som svekling.
Hva er jeg, Hefaistion? Svak, eller guddommelig?
Jeg vet bare at du er den eneste jeg stoler på i hele verden.
Jeg har savnet deg.
Jeg trenger deg.
Det er deg jeg elsker.
lngen annen.
Du legger ennå hodet på skakke.
- Slik. - Jeg har sluttet med det.
Du griper meg ennå.
Og dine øyne er som ingen annens.
Jeg lyder tåpelig som en skolegutt.
Du betyr alt for meg. Ved Afrodites liflige pust, -
- jeg er så redd for å miste deg.
Du vil aldri miste meg.
Jeg skal alltid være hos deg.
Til det siste.
Nordøstlige Persia
Felttoget i det nordøstlige Persia -
- ble en hard geriljakrig som varte nesten tre år.
Vi jagde Dareios til Baktria, og var få timer fra å fange ham.
Han var døende da vi fant ham. Han ba om vann, -
- drakk, og døde.
Den store kong Dareios ble sveket av sine egne hærførere.
For å hedre ham, -
- jagde Aleksander disse hærførerne i ukjente land.
Vi krysset til og med Oxus, inn i Sogdia.
Vi kjempet så fjernt som på Skytias ukjente stepper, -
- der bare sagnhelter hadde satt sine ben.
Geografene sa at vi var ved grensen mellom Europa og Asia.
Egentlig hadde vi gått oss vill.
Her anla Aleksander sitt tiende Alexandria med veteraner -
- deres koner, alle som våget kolonilivet.
Aleksander godtok ikke nederlag.
Han fortsatte å knuse enhver stamme som gjorde motstand, -
- helt til han mottok sin siste fiendes hode.
lngen annen kunne gjøre krav på tronen i Asia, -
- som nå omfattet hele Sogdia og Baktria.
Her gjorde Aleksander et av sine merkeligste valg.
Øynene hennes sier at hun er glad i deg, Aleksander.
Kanskje for glad.
Mitt lands sedvane er -
- at de som elsker for høyt, kan miste alt.
Og de som elsker med distanse, -
- lever lenge.
Din far vender seg i graven. Datter av en fjellhøvding!
Det er liv i jenta.
Bare ta henne til frille.
Jeg vil ha en sønn, Filotas!
Dine edle menn har søstre som ville bli gode, makedonske mødre.
Å ta en asiat til dronning, ikke til fange, viser aktelse.
Det forener oss. Kanskje jeg også tar en makedoner en dag.
Som andrehustru? Du vanærer Makedonia.
Det gjelder vårt rikes ære.
Nettopp! Hva oppnår du? Vi kom for å straffe dem; det har vi.
Etter syv år flakker vi i avsides egner og jager nomader -
- mens Makedonia tappes for menn! For å bygge veier i Asia?
For å gi disse menneskene byer?
Å anlegge byer er ikke å flakke om.
- Hva gir det Makedonia? - Rikdom!
Tross din alder ... hadde du kjempet bedre ved Gaugamela ...
- Hvordan våger du, Nearkos? - General Nearkos.
Aleksander strakk flanken for tynn! Far, eller dere, kunne intet gjøre!
Jeg har kjent deg siden du ble født.
Jeg støttet deg da din far døde.
Kan du ikke for Zevs og for rådet som valgte deg, -
- gi oss en makedonsk arving?
Jeg har hørt og forstått.
Etter bryllupet fører du to brigader tilbake til Babylon.
Du, og Antipater i Hellas, skal ruste ut dette felttoget.
Jeg overvintrer med fortroppen i Marakanda.
Ved Apollon, måtte du se hvor langt du viker fra Filips sti!
Jeg forbanner deg, ved Apollon!
Far var en født kriger, ikke en gammel grubler som du.
Han higet aldri etter krig, eller elsket den slik.
Han rådspurte sine folk, som likemenn, på makedonsk vis.
Ærgjerrighet på egne vegne styrte ikke avgjørelsene.
Jeg har ført oss lenger enn far noen gang drømte om!
Gamle mann, vi er i nye verdener!
Vær rimelig!
Var det meningen at de skulle bli våre likemenn?
Husk hva Aristoteles sa. En asiat?
Hva er et troskapsløfte for et folk som aldri holdt ord?
Ved alle guder, hva gjør deg så mye bedre enn de er?
Bedre enn du egentlig er. Du og dine meningsfeller.
Aleksander ...
Det verste er ikke manglende respekt for min dømmekraft, -
- men forakten for en verden som er langt eldre enn vår.
Så, ti år etter at hans mor krevde en makedonsk brud ...
La vårt ekteskap forlike greker og barbar i fred.
... valgte verdens mektigste mann -
- en pike uten politisk betydning. Hvorfor?
Enkelte pekte på allianser med stammene, -
- andre på ønsket om en tronarving.
Andre igjen sa at Aleksander virkelig forelsket seg.
Hvem Roxane virkelig var, -
- tror jeg ingen av oss kunne se i de svarte, bunnløse øynene.
Aleksander ...
Noe spesielt til deg.
Ved denne strålende begivenhet -
- hilser jeg arméen som ga så mye.
Til ære for de av dere som dro ut for 7 lange år siden, -
- erklærer jeg dere løst fra all gjeld ved kongens skattkammer!
Til ære for min brud, -
- min vakre brud, -
- takker vi kvinnene som delte den lange, harde veien med oss, -
- og tilkjenner dem medgiften ekteskap krever.
Hva med våre gutter?
Til slutt: Gudene krever av oss -
- at barna til disse kvinnene får gresk utdannelse og felttrening -
- under vår beskyttelse, og blir de nye soldater -
- i vårt kongerike i Asia.
Jeg fant den i Egypt.
Fra den tiden da menneskene tilba solen og stjernene.
Jeg vil alltid se på deg -
- som solen, Aleksander.
Og jeg håper at din drøm vil lyse over alle.
Jeg ønsker deg en sønn.
Du er en stor mann.
Mange vil elske deg, men ingen så rent og dypt.
Elsker du ham?
Han er Hefaistion.
Det finnes mange måter å elske på, Roxane.
Kom.
Du er ikke redd.
Det er passende.
En mann søker en kvinne der jorden er høyest, -
- og finner henne.
Sagnet blir sant.
Ja, -
- store mann!
Sikander?
Deg dreper jeg nå.
Gjør det. Gjør det slutt!
Jeg ville gjort det samme.
Jeg vil dø som en tåpe, for denne kjærligheten.
Mitt liv er ditt nå.
Du skal føde min sønn.
Hvem er denne kvinnen du kaller dronning?
En fjellpike?
Du, av slik ætt?
Hun får allerede fiender, med sitt sterke, klossete vesen.
Tro ikke at hun er som meg. Jeg var aldri barbar, slik Filip sa.
Vi er av Akilles' kongelige blod.
Zevs er din far.
Jeg forstår at hun gir deg en slags lykke, -
- men lytt til mine ord: Du må handle, og det raskt!
Etter syv års fravær undrer folk: ''Hvem er kong Aleksander?''
Jeg har gitt deg bevis nok. Antipater svekker din myndighet.
Reis til Babylon, styrk rikets sentrum.
Eller kom hjem til Makedonia.
Men drøm ikke om nytt land i øst.
Ditt liv, og mitt, står på spill.
Husk:
Jeg tenker bare på deg.
Siden også du må gå til din ærerike skjebne, -
- tenk på din mor med godhet. Sørg for meg.
Beskytt meg mot dine fiender når du er borte.
Og husk alltid -
- at jeg elsker deg høyere enn noen annen.
Gid du ikke bare var en blek gjenspeiling av mors hjerte.
Hvem har gjort dette?
- Si det! - Hermolaos!
Aldri finner du én mer hengiven enn meg.
Sammensvergelsen gikk hardt innpå Aleksander.
lkke fordi hans unge pasjer var innblandet.
Men Filotas var delaktig, hans barndomsvenn -
- og kaptein i Aleksanders garde.
Husk meg som den jeg er.
Jeg husker deg, men ikke slik du husker deg selv.
Det tykkes oss at din sjels natur er tørst etter ære.
- lngen forsvarte Filotas. - Jeg gjorde det ikke!
Men ingen av oss likte ham, og vi delte makten etter ham.
Vi torturerte ham for avdekke hva faren, Parmenion, visste.
Men det fikk vi aldri vite.
Hva da med Parmenion og hans 20 000 menn?
Var han uskyldig, eller ville han handle -
- før alder svekket ham enda mer?
- Det vil splitte dem. - Soldatene følger sin konge.
Aleksander er ikke der.
Aleksander måtte handle.
Han stengte leiren straks etter første anklage mot Filotas.
Reis, Antigonos og Kleitos.
Reis raskt.
Tre dagers hardt ritt førte de to til Parmenion.
Soldatene hans godtok skyldkjennelsen.
De forsto at familieoverhodet var ansvarlig for alles ferd.
- Kleitos! Antigonos! - Parmenion!
Bagoas sa en gang -
- at kjærlighet var uoppnåelig for Aleksander, like mye eller mer -
- enn verdens ende.
Den våren førte Aleksander 1 50 000 menn over Hindukush, -
- inn i det ukjente.
l hans drøm var det veien til verdens ende.
Vårt bevegelige rike strakte seg tusenvis av mil fra Hellas
Med kokker, arkitekter, leger, geografer, -
- vekslere, koner, barn, elskere, horer.
Og slavene, dette udyrets navnløse, arbeidskrøkte rygg.
Plyndret eller utvidet, på godt og ondt, -
- intet land vi besatte forble seg selv likt.
Aleksander var Roxane tro.
Men han besøkte henne alt sjeldnere -
- da både ett og to år gikk uten noen arving.
Dette såret Aleksanders stolthet.
Geografene sier at Zevs lenket Prometevs i en av hulene der.
Det skal ligge et digert ørnerede over den.
Den flyr vel ned hver natt for å hakke i Prometevs' lever.
Husker du hva Aristoteles sa om fjellene?
Ja.
Herfra kunne vi se Makedonia i vest -
- og det ytterste hav i øst.
Men jeg er redd verden er mye større enn noen ante.
Kjempenes verden.
Speiderne har forsøkt hver sti.
Det er ingen vei over, -
- unntatt i sør, inn i lndia.
Var vi guder, sprengte vi oss vei østover.
Vi skal det, Aleksander. Om noen år kommer vi tilbake.
Men først må mennene få se sine hjem.
Har du funnet ditt hjem, Ptolemaios?
Jeg begynner å tro at det blir Alexandria.
Det er i det minste varmt!
Thais trivdes der.
Kvinner fører menn hjem. Jeg føler ikke slikt.
Du har Babylon, Aleksander. Din mor venter å bli bedt dit.
Ja, jeg har Babylon. Men hver grense jeg krysser, -
- dreper nok en illusjon.
Døden blir vel den siste.
- likevel strever jeg hardere for å nå -
- hjem ...
Hvor er ørnen vår?
Vi må fortsette, Ptolemaios, -
- til veis ende.
lndia, landet der solen ble født, -
- sagnomsust som rikere enn Persia, -
- var aldri blitt utforsket eller erobret.
Fra starten av strevde han for å samle et land uten kjerne.
Konger smidde renker mot hverandre, -
- en labyrint av stammer, egget av fanatikere og filosofer -
- til å dø i tusenvis for sine merkelige guder.
Krateros stred mot små hårmenn som levde i trærne.
Hefaistion forsto at det var dyr som hermet menn, med pels.
Denne stammen kalte de ''aper''.
Det er en ape.
Se, Roxane.
- Hallo, lille mann. Snakker de? - Nei, men de synger.
Og så kom regnet.
Aldri før hadde vi sett vann fra gudene i 60 dager og netter.
Du vet bedre, Makatas! Hva vil din sønn si?
Jo eldre du blir, jo sterkere!
Gi meg hesten min, så er jeg ved din side.
Se opp for slangen!
Kleitos, hent slangelegene!
- Hva hendte? - Bitt i halsen.
Hold ut, Dimnos! Vær tapper!
Vår jakt på gull og heder døde da vi forsto -
- at intet var å finne.
Stemningen sank. Vi slaktet alle indere som sto imot oss.
Vannet var fordervet, så vi drakk landets sterke vin.
Aleksander ga ofte erobret land tilbake -
- til beseirede konger, for å gjøre dem til allierte.
Dette mislikte hæren.
De undret om Aleksander aktet å gjenta Herakles' bragder.
Skål for Bagoas!
Og for min mors gud, Dionysos.
Våre indiske allierte sier han var her -
- før Herakles for 6000 år siden!
Skål for en helt!
Roxane?
Du taper ansikt!
lnderne er usle, onde mennesker!
Du har ikke forsøkt å forstå dem.
Jeg forsøker. Men jeg vet dette, Aleksander:
l Persia er du en stor konge. Her hater de deg.
Vi reiser tilbake til Babylon.
Der er du sterk.
Vi snakker om dette senere.
Ja, senere. Snakk.
Jeg kommer i natt.
Jeg skal vente.
God natt, min konge.
Majestet.
Skål for Bagoas!
Og for de 30 000 vakre, persiske guttene -
- vi gjør til soldater i denne store armé!
Og for Filips minne!
Hadde han fått leve og se sine makedonere forvandlet til -
- slik en vakker hær!
Skål for Filip! En sann helt!
Og for Kleitos, og hans utnevnelse til satrap av Baktria!
Fin måte å si det på, Ptolemaios.
Vi vet alle hva pensjon og eksil betyr etter 30 års tjeneste!
Kaller du styret av denne store provinsen ''eksil''?
Har du gitt noen av dine nærmeste en provins så langt hjemmefra?
Da blir du ingen god satrap.
Det får så være! La meg råtne i makedonske filler, -
- heller enn å stråle i østerlandsk prakt!
Jeg vil ikke krype som spyttslikkerne rundt deg!
Hefaistion, Nearkos, Perdiccas!
Som guvernør for et av våre mest asiatiske satrapier, -
- ser du ikke at når mine persiske undersåtter bøyer seg for meg, -
- så fordi det er viktig for dem? Krever jeg dette av grekere?
Du aksepterer offergaver som Zevs' sønn, ikke sant?
- Bare frivillige. - Hvorfor ikke avvise slik smiger?
Hva slags frihet er det å bøye seg for deg?
Bøyer du deg ikke for Herakles? En dødelig, men sønn av Zevs.
Hvordan kan du, så ung, måle deg mot Herakles?
Hvorfor ikke?
l min tid har jeg oppnådd mer, - reist like langt, kanskje lenger ...
Herakles gjorde det alene! Erobret du Asia alene?
Hvem planla invasjonen? Var det ikke din far?
Er hans blod ikke godt nok lenger?
- Er du Zevs-Amon nå? - Du krenker meg!
Du spotter min familie! Vær forsiktig!
Din far ville aldri tatt barbarer til venner, -
- eller bedt oss kjempe med dem som likemenn.
En gang kunne vi tale som menn, ansikt til ansikt.
Uten å bukke og skrape!
Nå kysser du dem, -
- tar en barnløs barbarhustru, og våger å kalle henne dronning!
Gå raskt, Kleitos, før du gjør slutt på livet!
Er du for stolt til å frykte gudene?
Denne arméen er ditt blod, gutt! Uten den er du ingenting!
Du kan ikke bidra til felttoget mer. Fjern ham!
Hva bidro jeg med da jeg reddet deg ved Gaugamela?
Må vi pare oss med brune aper for å behage hans majestet?
Tilkall vaktene! Grip ham for forræderi!
Hvem støtter ham?
Jeg påkaller far Zevs som vitne! Du skal dømmes for hans åsyn!
Vi ser hvor dypt komplottet stikker! Grip ham!
Komplott mot deg? Du tvang meg til å drepe Parmenion.
Eier du ingen skam, hykler? Tyrann! Falske konge!
Du og din barbariske mor lever i skam!
Kleitos!
Jeg vil inn. Jeg er dronningen!
- Jeg vil se ham. - lngen får. lkke engang du.
- Han trenger meg! - Nei.
Trenger han deg?
Du handlet feil, Hefaistion.
Du må egge mot i hæren, Aleksander.
Som en gammel elsker kan de tilgi, men de vil aldri glemme.
Du vet godt at stordåd øves av menn som tok, og aldri angret.
Du er Aleksander! Ynk og sorg vil bare ødelegge deg.
Er jeg blitt så arrogant at jeg er blind?
lblant er det arrogant å vente det beste av alle.
Da talte Kleitos sant. Jeg er blitt en tyrann.
Du er dødelig. Og de vet det.
Og de tilgir deg, fordi du gjør dem stolte av seg selv.
Jeg har mislykkes, fullstendig.
Makedonia - 8 år tidligere
Filip, konge av Makedonia, grekernes hersker.
Hele livet har jeg villet se grekere krype for Makedonia.
Nå er dagen kommet.
De sier allerede: ''Filip var en stor general, - ''
''- men Aleksander er stor i alt.''
Men om du krenker meg igjen, dreper jeg deg.
Jeg har savnet deg! Til våren tar vi Persia!
Du kommanderer høyre fløy.
Det er en ære, far. All verdens gull kan ikke holde meg borte.
En dag får du det gullet!
Han gjør seg selv til den 1 3. gud. Arme Filip har drukket så mye -
- at han er sanseløs.
- Majestet. - Attalos.
Måtte prinsen like oppvisningen like mye som vår regent.
Han er svært trett.
Pausanias! Hent resten av garden!
Kongens garde! Til arenaen! Marsj!
lngen vakter, majestet? l mengden? Og grekere overalt?
Kleitos! Min Kleitos.
Ham kan du alltid stole på!
Du skal behandle ham som meg. Han vil vokte deg.
l dag er mitt folk vakter gode nok.
La grekerne se meg vandre blant folket.
Så kan de kalle meg tyrann! Send garden inn etter meg.
La vinen flyte hele dagen.
Jeg vil at de skal like meg.
Hørte du ikke? Jeg går alene. Du går med garden.
Gå.
Det er best jeg følger deg.
Du vil vise verden at du er min etterfølger. Kom hun på det?
lkke se så såret ut! Vær en mann!
Vær glad du er her, som du oppførte deg.
Ved Herakles, Zevs og alle guder! Adlyd, for én gangs skyld!
Gå modig ut, far.
Gled deg over at hvert skritt minner deg om din tapperhet.
Og nå, vår elskede kong Filip.
La disse bryllupsleker begynne til hans ære.
Pausanias, jeg sa ...
Leve kongen!
Aleksander, sønn av Filip! Måtte gudene velsigne kongen!
Nå er du konge.
Måtte gudene velsigne Aleksander!
Ut!
Gå!
- At du kan opptre så skamløst? - Skjebnen ville det.
Jeg ville ikke bli konge slik.
De anklager meg bak min rygg! l hemmelighet!
- Bakvaskelse er ikke makt. - Og skam?
Hvem drepte far? Snakk!
Eller skal jeg stille deg for retten for drap?
- Pausanias. - Han hadde hjelpere!
Hjalp du ham?
Nei, aldri.
Hvorfor skulle jeg det?
Så mange ønsket det. Grekere, persere ...
Du er gal! Demonridd! Du kjenner ikke furienes makt!
Hvem overdriver nå?
- Selv om du ønsket det inderlig. - Det er løgn! Jeg elsket far!
Han var ikke din far! Du har ikke blodsbånd til ham!
Du lyver og lyver og lyver!
Din trollkvinne, du forvirrer meg med løgn!
Få se på deg. Se, du er alt han ikke var.
Han var grov, du er forfinet.
Han var hærfører. Du er konge!
Han behersket ikke seg selv, du skal herske over verden.
Gudene forbanner deg når du taler slik.
Så full av hovmod, og uten sorg over din mann.
Sørge over ham?
Hva vet du om Filip?
Nei, Aleksander. Zevs er din far.
- Oppfør deg deretter! - Da vil jeg drepe deg!
Du myrdet meg i vuggen. Du fødte meg i hat.
Hat til alle som er sterkere enn deg, hat til menn!
Jeg viste deg hjertet, Aleksander. Og ved Gudene, du ble vakker!
- Jeg forbanner din svarte sjel! - Din sjel er min, Aleksander.
Nei!
Du har tatt alt jeg elsker, og gjort meg til deg!
lkke vær en unge! Du er konge! Oppfør deg slik!
Parmenion er faktisk med oss. Henrett Attalos.
- Ta godset. Utslett ætten. - Evrydike? Aldri!
Le, uhyre! Du, hjerters undergang!
Hvordan skal overleve ut året? Har du ikke lært noe av Filip?
Nei. Jeg har lært av deg, mor.
Den beste!
Hva har jeg gjort for å få deg til å hate meg slik?
En dag vil du forstå.
Du er den eneste jeg bærer i mitt hjerte.
Jeg vet hva du trenger.
Tiden er inne. Gudene står deg bi.
Rikdom, makt, erobringer.
Alt du begjærer. Verden er din!
Ta den!
Han så aldri sin mor igjen.
Mens han var borte, i kamp mot stammer i nord, -
- lot Olympias drepe Filips hustru Evrydike, og sønnen.
Dette tvang ham til å henrette hennes onkel, Attalos.
lndia
Selvsagt er dere redde, for ingen har gått så langt før.
Vi er bare uker unna det omliggende hav, vår vei hjem.
Vi bygger en flåte skip, og seiler ned Nilen til Egypt!
Fra Alexandria er vi hjemme på få uker!
Der forenes vi med våre kjære, -
- deler våre store skatter fra Asia, -
- og nyter vår uendelige heder i all evighet!
Følg Aleksander!
Hva?
- Taushet? - Vi er med deg, Aleksander!
Peucestas ... En helt!
Hvor er amasonene, som dreper menn? Hvor er de?
Vi forlater deg aldri, Aleksander!
Meleager! Hva er stammene foran oss mot våre erobringer?
Lysimakos?
Antigonos?
Dere knuser mitt hjerte. Er dere redde, menn?
Krateros?
Min konge.
Jeg vil ikke tåle syt blant mine tropper.
Men jeg har mistet mange menn.
De unge har aldri hatt en kvinne. Noen døde av sykdom.
Noen falt i Skytia, på bredden av Oxus.
Noen døde tappert. Andre var uheldige.
Men de døde.
Vi var 40 000 som dro ut, -
- og vi fulgte deg over 1 600 mil.
l regn og sol har vi kjempet for deg.
Noen her har utkjempet 50 slag. Mange barbarer har vi drept.
Men hvor mange av de ansiktene ser jeg nå?
Og nå vil du vi skal slå flere gale apestammer i øst.
Vi hører om elefant-uhyrer, 1 00 nye elver å krysse!
Krateros!
Gode Krateros! lngen taler med større rett enn du, -
- den edleste av menn.
Men du vet at ingen del av meg er uten arr eller benbrudd.
Sverd, kniv, stein og klubbe har truffet meg, som dere!
Ja, min konge. Og det elsker vi deg for!
Men for mange har falt!
Du er barnløs. Vi er enkle menn, og vil ikke forarge gudene.
Alt vi ønsker er å se våre barn, -
- våre hustruer og våre barnebarn en siste gang -
- før vi slutter oss til våre brødre i mørke Hades!
Du har rett, Krateros!
Jeg burde sendt veteranene hjem. Jeg gjør det.
De første blir Sølvskjoldene.
Og så hver mann som tjente 7 år, med full pensjon!
Ansette, formuende, elskede, -
- vil dere bli behandlet som helter av hustruer og barn livet ut -
- til dere dør en fredelig død.
Men du drømmer, Krateros!
Det enkle livet sluttet med deres persiske elskerinner, -
- med kistene dere fylte med rovgods og juveler, -
- fordi dere elsket de ting i livet som ødelegger menn!
Forstår dere ikke?
Både dere og jeg vet -
- at ettersom årene går og minnene blekner -
- og deres store seire falmer, -
- da vil de alltid huske at dere forlot deres konge i Asia!
For jeg vil fortsette, med mine asiater!
- Sjakalene ta deg, da! - Du vraker oss! Fy for skam!
Vi vil se hustruer og barn før vi dør!
Jeg vil se barna mine!
Jeg betalte for lausungene! Alt jeg ba om, var en måned til!
- Skam deg! - Han er din konge!
- Hva ville din far sagt? - Vi overgikk hans drømmer!
- For langt! - Reis! Barbarers mot får holde!
Jeg fortsetter mot øst!
Vi må dø for å skjule udådene! Vi får aldri dra hjem.
- Kujon! Stå fram! - Så du kan drepe oss?
- Sønn av Zevs! - Du vanærer din rette far!
- Eller drepte du ham som Kleitos? - Skjul deg i bermen!
Dere krenker min ære, min ætt. Arrester ham! Og ham!
Demetrios, kaller du meg morder?
Jeg har intet av det blod på hendene!
Og du skal få føle forræderiets smerte!
Du spotter min skam over Kleitos, og sier jeg ville skade min far!
Etter alt jeg har gjort for dere! Svin! Kujoner! Forrædere!
Kom an! Hvor er dolkene deres?
Han marsjerte videre, mot det ytterste hav.
Ved å knuse mytteriet og henrette anførerne -
- handlet han som enhver general i krigstid.
Men hæren var tydelig splittet.
Aleksander var ikke lenger elsket av alle.
Bevar roen! Sammen er vi sterke som guder!
Dekk med venstre, slå til med høyre.
Frykt er tøv. Bortkastet tid!
Lenk skjold!
Kampstilling! Fremad!
Huggere, klar med knivene!
Følg meg!
Slå til!
Kom, makedonere!
Hvorfor nøler dere? Heng i!
Omgruppér, omring!
- Kavaleri til meg! - Følg Aleksander!
Angrip!
Falanksen er i fare! Farnakes må styrke sentrum!
Finn Hefaistion, hent alt kavaleri til sentrum!
Vi må nå fram til Krateros!
Hefaistion! Til sentrum!
Ri, makedonere!
Hestene vil ikke! Til fots!
Tilbake, menn!
Kom, Bukefalos.
Det er bare sol og skygge.
Du og jeg sammen, en siste gang.
Er det ikke godt å leve med stor tapperhet -
- og dø med evig berømmelse? Kom, makedonere!
Hvorfor slår dere retrett? Vil dere leve evig?
l Zevs' navn, angrip!
Angrip!
Aleksander!
Kongen har falt!
Det ble hans blodigste slag. Ren slakt. Hinsides all fornuft.
Vi ble aldri mer som før.
Han lever! Aleksander!
Menn av Makedonia!
Vi vender hjem!
Vi vender hjem.
Hans liv burde ha endt i lndia, -
- men det ville vært en sagadød.
Herakles døde av en forgiftet skjorte hans hustru ga ham.
Aleksander ofret til gudene -
- og tok farvel med Østen.
Han marsjerte rett vestover gjennom Gedrosias ørken, -
- korteste vei til Babylon.
Den dag i dag vet ingen hvor mange som lå igjen.
Det var hans livs største feilgrep.
Da han til slutt nådde Babylon, etter 6 år i det fjerne østen, -
- vekket Aleksander oppsikt ved å ta to nye hustruer.
- l går kveld var han ... - Det er vannet i vinen.
Er det mulig? Tyfus fra lndia?
lkke vær bekymret, herre. Noen netters hvile leger ham.
Men ingen vin eller kald kylling.
Jeg føler meg bedre.
Snart er jeg på bena.
Vi skal ta Arabia i våres. Det går ikke uten deg.
Arabia.
Du pleide å kle meg som sjeik ...
Viftet med krumsabelen av tre.
Du var den eneste som aldri lot meg vinne.
Den eneste som noen gang har vært ærlig.
Du reddet meg fra meg selv.
lkke gå fra meg, Hefaistion.
Min Aleksander ...
Jeg husker en unggutt som ville være Akilles, -
- og deretter overgikk ham.
Og overgikk Patroklos. Hva hendte siden?
Bare ungdom kan tro hva de sier om oss.
Men for en vakker saga.
Vi strekker oss ... og faller.
Hefaistion!
- Jeg er redd for deg uten meg. - Uten deg er jeg ingen ting!
Kjemp, Hefaistion!
Vi skal dø sammen!
Det er vår skjebne!
Vi får barn med våre viv, -
- våre sønner skal leke sammen, som oss.
Tusen skip skal legge ut herfra, Hefaistion.
Vi runder Arabia, og seiler opp til Egypt.
Der bygger vi kanal gjennom ørkenen til middelhavet.
Så tar vi Kartago. Og den store øya Sicilia gir rike skatter.
Etter det, romerfolket! Gode soldater, men vi slår dem.
Så utforsker vi skogene i nord.
Så forbi Herakles' søyler til havet i vest!
Og så en dag, om snaue ti år, -
- vil Babylon med sin dype havn bli verdens navle!
Alexandriaene vokser, folkene blander seg og reiser fritt.
Asia og Europa møtes.
Og vi to vil bli gamle, Hefaistion, -
- mens vi skuer ut over denne nye verden fra balkongen vår.
Hefaistion?
Hefaistion!
- Hvor er denne legen? - Jeg kan ikke forklare det.
Umulig! Jeg sverger ved Apollon ...
Henrett ham! Før ham ut og henrett ham!
- Kom. - Løgnere!
Dere hatet ham, alle sammen! Kom dere ut. Nå!
Kom dere ut!
- Er du full igjen? - Han er død!
Mange hatet ham, men ingen annen ville våget!
Er Hefaistion død?
Er du gal?
Uhyre!
Alt jeg har elsket, har du tatt! Måtte alle furier forbanne deg!
Adlyd meg!
Alexander, jeg bærer ditt barn!
Jeg bærer ditt barn.
Min ektemake, min konge! Vi har en sønn!
Min stakkars, ulykksalige sønn!
Rør meg aldri mer!
En siste skål -
- før daggry.
For mine gamle venner!
Og for mytene!
Ja! Drikk ut!
Daggryet!
Ja, kom. Kom til Babylon.
Jeg venter deg. Din eneste, elskede sønn.
Vent!
Gribber!
Din sønn, Aleksander! Tre måneder til!
Du må leve!
Aleksander, vi ber deg. Bestem hvem.
Hvem skal styre dette store riket?
Frykt ikke. Vi står ved begynnelsen.
Sagnet blir sant.
Hinsides Herakles ...
Zevs er din far!
Satrapene gjør opprør. Uten din ordre blir det krig.
Si hvem!
- Hva sa han? - Den beste.
- Han sa ''til den beste''. - Nei, han sa ''til Krateros''.
Hvorfor skulle han si Krateros?
Babylon, Persia Juni, år 323 f. Kr.
1 0. juni, en måned før hans 33-årsdag, -
- stilnet endelig Aleksanders tapre hjerte.
Han fulgte Hefaistion i døden, slik han hadde sverget.
l sitt korte liv ble han uten tvil like berømt som Akilles, -
- om ikke mer.
Prisen var å dø ung.
Men fordi han holdt løftet -
- føler jeg at han også beseiret døden.
At Olympias var delaktig i Filips død -
- tror jeg er sannsynlig.
Det ble ham en tung byrde å bære.
Aleksander var for glad i sann ære til å stjele den.
Ved blodsbånd - og bare det -
- var han skyldig.
Timer etter sloss vi som sjakaler om liket.
De store krigene begynte, og de varte i vel 40 år.
Kassander i Hellas, -
- Krateros og Antigonos i vest-Asia, -
- Seleukos og Perdiccas i øst, og jeg selv i Egypt.
Til slutt delte vi riket i fire.
Kassander viste sin maktlyst -
- da han syv år senere henrettet Olympias.
På tolv år klarte han å utslette Aleksanders ætt -
- ved å forgiftet Roxane og Aleksanders 1 3-årige sønn, -
- rikets rettmessige arving.
Men sannheten er aldri enkel.
Likevel er den det.
Sannheten er at vi drepte ham.
Vi tiet, og vi samtykket.
For vi kunne ikke fortsette.
Hva kunne vi se fram til? Å bli kassert, som Kleitos?
Å overgi formuene våre til asiatiske snyltere?
''Blande folkene'', ''harmoni''? Tøv!
Gjaldt det ikke mest ham selv, å ville underlegge seg nye folk?
Jeg trodde aldri på den drømmen. lngen av oss gjorde det.
Det er sannheten om hans liv. Drømmere sliter oss ut.
De må dø, før de dreper oss med sine forbannede drømmer!
Kast alt sammen, Kadmos. En olding som laller ...
Skriv dette: ''Han døde av feber og svekket helbred.''
Han kunne blitt i Makedonia, giftet seg, fått familie.
Han ville ha dødd som en feiret mann.
Men Aleksander var ikke slik.
Hele sitt liv stridde han for å fri seg fra frykt.
Og det, og bare det, ga ham frihet.
Den frieste mann jeg har kjent!
Hans tragedie var å bli mer og mer ensom -
- og utålmodig med alle som ikke forsto.
Selv om hans ønske om å forlike hellener og barbar -
- endte med nederlag:
For et nederlag!
Hans nederlag raget høyt over andre menns triumfer.
Jeg har hatt et langt liv, Kadmos.
Men ære og ry blir alltid til del de menn som følger sine vyer.
Og den største av dem er mannen som nå kalles -
- ''Megas Alexandros''.
Den største Aleksander av dem alle.
Retailrip og synk av: ~ R u B r i c K ~ www.NorSub.com - Norske Undertekster!